Tidligere på...
Gratulerer.
Du fant en ekte omec.
Men når votanene ser deg,
ser de bare et rovdyr, for det er sånn de kjenner deg.
Omecene fortærer ikke mindreverdige raser lenger.
Men det har du ikke noe med.
Jeg er her for datteren min.
Greit, her er greia.
Byen vår trenger gulanitt.
Jeg foreslår at vi deler, 50-50.
Våre gruver, deres utstyr.
Alle vinner.
Du er ikke en morder.
Du vet ikke hvordan det er. Hva drap gjør med deg.
Vil ikke du skal vite.
Hva skjedde?
Våpenet mitt låste seg.
- Hvem er det? - Det er VK-patruljen.
Vil du drepe dette mennesket i bytte mot din manns liv?
Nei.
Familie er viktigere enn noe annet i verden, Alak.
Jeg er Christies mor. Du kan stole på meg.
Ønsker jeg kunne tro det.
Pilar.
Nei!
Pilar!
Hei! Vær så snill.
Hun tok sønnen min!
Dere vil spionere for meg som en gruppe. Både du og Stahma.
Vedder dere tenker det er en hake.
Vel... Bebe.
LENSMANN
"Skipet begynte å falle sammen rundt dem i en voldsom monsun av terrastein.
Kaziri var i selvutslettelsesmodus.
Såret, blødende, det var ikke mulig for Nolan å komme seg ut på egenhånd.
Så Irisa løftet ham over skuldrene sine...
Mens hans varme, menneskelige blod blandet seg med hennes,
dro hun mannen hun kalte 'far' i trygghet.
Til frihet. Til Defiance."
Vil du ha det? Her. Nei.
Vet du hva, favorittdelen min er når du skjærer opp bataljonen til J-Rep
og bruker dem som en stige.
Jeg bryr meg ikke. Det er søppel.
Nei.
Pappa leser.
Hei, hør her. Stasenettet var nede for å slippe inn en forsyningskonvoi,
og en ruller dukket plutselig opp.
De smelte gjennom porten. VK-kjennetegn.
De kjører rett mot byen.
Kjøretøy nærmer seg!
Skyt på min ordre.
Vent.
Ikke skyt!
Hvorfor bryter du deg inn på den måten?
Ektemannen min trenger umiddelbar medisinsk hjelp. Vær så snill.
Jeg kunne ha skutt deg.
Jeg stakk liberataen i halsen med kniven min,
men han laget nok lyd til å tiltrekke vaktene.
Vi måtte rømme gjennom et åpent område mot kjøretøyene.
Kuler føk over hodene våre.
Det var et mirakel at vi kom frem til rulleren.
Jeg dro Stahma bak meg, men Alak...
Alak var borte.
Vi lette gjennom natten, men da dagen kom, måtte...
måtte vi dra.
Vi kan bare be til Rayetso
om at Alak og babyen kan finne veien hjem.
Rolig nå, Trigger.
Du åpner det igjen.
Han vil klare seg.
Takk, doktor.
Var ikke for deg.
Vet du hvor leiren er?
Det er et sted i Bordeen Valley.
Det er en halv dags kjøretur fra Defiance.
- Hvor mange tropper har de? - Det er minst hundre.
Vi fikk bind for øynene begge.
Du ble sett mens du forlot byen med Rafe McCawley.
Hvor er han?
Rafe, Christie og Quentin er døde.
De svina i VK slaktet en hel familie.
- Alle sammen. - Nei.
Nei.
Nei!
Litt av et våpenlager.
Jeg er en stor fyr. Kan bære mye.
Jeg vet du har det vondt.
Å, ja?
Ja.
Har kjent familien McCawley lenge.
Rafe var min første venn i Defiance.
Jeg satt barnevakt for Christie.
- Vi kan ikke la dette handle om dem. - Setter pris på rådet.
Jeg trenger at du skaffer informasjon.
Greit? Hvor troppen går, antall mannskap, krigsmateriell.
Så må du dra deg tilbake hit.
Uten skader.
Ikke bekymre deg.
Jeg trenger ikke å si vi går inn i et rede av kaldhjertede mordere.
Så la være.
Må vite jeg kan regne med deg.
Ikke vær dum.
Endelig hjemme.
Det er ikke det samme.
Tester du badekaret for lekkasjer?
Favier.
Jeg skammer meg veldig.
Det er greit, kjære.
Det er best å holde rørene aktive.
Om jeg tør spørre, fant dere Alak?
Det gjorde vi.
Er han ok?
- Inntil videre. - Andina.
Gå og lag middag.
Hvorfor sa du at Alak lever?
Hun er sverget til oss. Vi kan stole på henne.
Vi kan ikke stole på noen.
Blir vi tatt, blir vi henrettet for forræderi.
Rahm Tak vil drepe Alak.
Barnebarnet vårt vil vokse opp som foreldreløs.
Skal jeg kutte Andinas hals? Vil det gjøre deg glad?
- Andina! - Du er barnslig.
Kom hit, er du snill!
Jeg er en profesjonell kriminell.
- Jeg vet hvem jeg kan stole på! - Ja, favi?
- Gå vekk. - Gå vekk!
Vi kom til denne byen uten annet enn klærne vi kom i.
Og jeg gjorde hva enn som var nødvendig for å forsørge og beskytte denne familien.
Og jeg vil fortsette å gjøre det, og jeg ville gjøre det uten dine forslag!
Skal du bade på egenhånd igjen, kjære?
Eller skal du hjelpe meg ned i det gwokings badekaret.
Må være nærme. Rahm Taks visittkort.
Vel, vi får begrave dem.
Hent en spade.
Nolan, pass deg!
Hei, kompis.
Tørst? Jeg har en flaske med slam bak i lastebilen.
- Er dere ok? - Inntil videre.
Disse skogene er farlige.
Kom igjen. Vi tar rulleren deres tilbake til hytten min.
Bli med om dere vil leve.
Sjekker bare at du kom deg opp greit.
Så klart.
Sørget du for at senderen var godt gjemt?
Selvfølgelig.
Husk, den må være uhindret fra nord.
Og ikke glem å fortelle dem at Nolan er på vei mot dem.
Ta deg av ditt, så tar jeg meg av mitt.
Ja.
322 KM VEST FOR DEFIANCE
Er det pappas?
Brukte å være det.
Dette kom nettopp.
Gjett hva, Alak?
Til tross for mine lave forventninger,
har foreldrene dine lykkes i å etablere en kommunikasjonslink.
De har også advart meg om at Defiances lensmann er på vei hit.
Fortell meg om ham.
Vet du hva, jeg har faktisk aldri møtt ham.
Ja, jeg har alltid prøvd å holde meg unna trøbbel.
Du er en merkelig blanding.
Jeg mener, jeg ser den adelige elegansen fra Shanje Liro
i den sterke kjeven,
i neseryggen.
Men jeg ser også den bryske arrogansen
fra din fars Yuke Liro.
Du er en sørgelig kombinasjon av kvaliteter.
Nå, jeg skal tillate deg den ene feilen.
La oss begynne på nytt.
Fortell meg om lensmannen.
Han heter Joshua Nolan.
Joshua Nolan? Slakteren fra Yosemite?
Ja.
Ja!
Han er den skumleste morderen på denne planeten,
og han vil rive ut den jekkings halsen din når han kommer hit!
Jeg var i Yosemite.
Det var en vakker foss der.
Den var rød av votansk blod i dagevis
etter Joshua Nolan slaktet kameratene mine.
Vil bli godt å se ham.
Så hva gjør et par arkjegere uti hutaheiti i Oklahoma?
Ser etter leiren de soldatene kom fra.
Leter dere etter VK?
Har dere et dødsønske?
Jeg har lenge vært en spenningssøker, hva vet du?
Kollektivet bivuakkerer nærme Pallahas Ridge.
Det er bjørnebærbusker der, så jeg tar sjansen.
Det er rart hva man vil risikere livet for.
Kan vise dere veien.
Setter pris på det.
Babyen din er våken.
Hei.
Jeg fant ham i Freeman, Kansas, for et par måneder siden.
VK hadde kommet forbi, drept hver eneste mann, kvinne og barn.
Men de overså denne lille klumpen. Han er tøff.
Kald, sulten, han sutrer aldri.
Hva heter han?
Jeg kaller ham Bjørn.
Fordi han går i dvale som en.
Vel, dette er ikke et sted for et spedbarn.
Vi kan slippe deg av i sivilisasjonen på vei tilbake.
Hvor skal dere?
Øst. Defiance.
Defiance.
Jeg har alltid hatt lyst til å dra dit, se den store buen.
Regn med meg.
Et varmt sted, nok powmelk til min lille Bjørn.
Jeg kan bli med knyttet til panseret om jeg må.
Det er ikke nødvendig.
Vi drar ved grålysningen. Her. I tilfelle.
Skal ikke skuffe deg.
Skiltet kler deg godt.
Hva gjør du?
Jeg er her for å hente noen personlige eiendeler fra rulleren min.
Du stjal den rulleren fra VK, som stjal den fra en J-Rep.
Så det er krigsbytte, og det tilhører byen.
Akkurat som disse våpnene.
Det var derfor jeg valgte dette kjøretøyet.
Før vi rømte
så jeg soldater laste dette hemmelige rommet.
La meg være ærlig med deg.
Mine kriminelle interesser har falt til shtak etter mitt lange fravær.
Disse våpnene kan hjelpe meg gjenopprette herredømmet mitt.
Hør her, jeg beklager alt du har vært igjennom.
Men blir vi angrepet av VK,
trenger vi hver eneste pistol, rifle og slynge vi har tilgjengelig.
Et liv reddet, en gjeld betalt.
Vet du betydningen?
Aksenten din er litt tykk for disse menneskelige ørene.
Den natten massedrapene tok sted i Camp Reverie,
skulle du snart bli henrettet.
Jeg reddet livet ditt.
Du kan tilbakebetale meg nå.
Jeg ber deg bare se en annen vei.
- Unnskyld meg. - Jeg beklager, men jeg kan ikke gjøre det.
Adjø, betjent.
Datak.
Stopp.
Du vil ikke skyte en krøpling i ryggen, vil du?
Jo, det vil jeg.
Du er for hederlig for det, søta.
Siste advarsel.
Det ender sjeldent bra for folk som beordrer meg.
Jeg er knust.
Jeg følte alltid en slags indre kjemi med deg.
Klapp igjen.
Ridge er et par kilometer nordover.
Det er en landevei der, men den er litt gjengrodd,
vanskelig å navigere med mindre du er kjent.
PUGLE-ELVEN NASJONALPARK
Bedre om jeg kjører.
Gi meg nøklene.
Girkassen er nesten ødelagt. Vanskelig å få den ut av andregir.
Jeg er faktisk en veldig god sjåfør.
Jeg gjør det.
Jeg spør en gang til.
Vil du ha nøklene til rulleren min, må du drepe meg.
Den greia trenger en utløser for å skyte.
Gi den til meg.
Rafe McCawleys støvler. Halvt castitansk baby.
Trenger ikke en indogener for å vite hvem du er.
Det er hyggelig å møte deg, Pilar.
Den babyen er det eneste jeg har igjen av familien min.
La meg holde barnet.
Hva? Barnet du kidnappet? Det barnet?
Barnet jeg reddet.
Jeg er ikke kriminell.
Du prøvde nettopp å drepe meg og stjele rulleren min.
Jeg stolte ikke på deg.
Du stolte ikke på meg,
ellers hadde du ikke gitt meg et ubrukelig våpen.
Vi er skuls.
Hei, det er ok.
- Vær så snill, ikke sett meg i håndjern. - Herregud.
Nei, de votanske prestene satte meg i håndjern og gjorde forferdelige ting.
Jeg bare... Babyen trenger...
- Kom her. - Nei.
Ett ord til. Ett til...
og du får en sokk i munnen.
Vi tar dere tilbake til Defiance.
Vi ordner det der.
Frem til da roer du deg ned og slapper av.
Nei, Nolan.
La meg få ham.
- La meg holde ham. - Ikke...
- Hei! - Ikke drep henne!
Ikke drep henne.
Jeg skulle ikke det.
Greit. Vi kommer tilbake for deg.
Kom. La oss dra.
Hva gjør du?
Vi kan ikke forlate babyen.
Hvorfor ikke?
Han er glad.
Han er en baby.
Så? Hvor vil han dra?
Han er en baby!
Du krever mye.
LENSMANN
Hallo, Datak.
Amanda.
Da jeg kjørte mot Defiance,
og jeg så den praktfulle buen i horisonten,
trodde jeg det betydde beskyttelse. Jeg var endelig hjemme.
Ingen av de mange skadene du ser på kroppen min, gjorde mer vondt
enn den usle behandling jeg mottok fra din...
pene, lille lensmann.
Sarkasme. Du er så proff, Amanda.
Har du noe annet du vil lufte?
Jeg betalte dyrt for de pistolene.
Jeg har blitt torturert, ydmyket.
Sønnen min er mest sannsynlig død. Jeg fortjener de våpnene.
Vi har et våpenlager fullt av våpen.
Tror du våpnene er grunnen til at jeg låser deg inne?
Så hvorfor?
Du er fremdeles sint over søsteren din.
Hver dag du har vært borte,
ventet jeg på å høre nyheter om at enten du eller Stahma,
helst begge to, hadde blitt drept av Steinørkenen.
I mine beste dagdrømmer
var døden deres veldig sakte og veldig smertefull.
Nå er du tilbake.
Jeg har et valg.
Jeg kan enten fokusere på å la deg svi for Kenya,
eller vi kan gå fremover.
Om du forsikrer meg om at du vil sette Defiance først,
om du sverger å samordne det kriminelle elementet
og kjempe for alles beste,
om du lover å aldri lure meg eller få meg til å angre denne avgjørelsen...
Jeg sverger lojalitet til byen Defiance og dens folk.
Si det på engelsk!
Jeg lover.
- Er du ok? - Slipp ham ut.
Siden vi har en ny forståelse, vil de våpnene være veldig hjelpsomme.
Det skjer ikke.
De våpnene vil forbli trygt innelåst
i byens våpenlager.
For å vinne krigen.
Det er en leke for mennesker. For barn.
Så ung, men snakker omecisk.
Jeg snakker ikke flytende.
Vi studerte klassikerne deres på skolen.
Diktene til Lutenn var favoritten min.
"Lyset av ren sannhet. Kysset ditt hever meg over stasjonen min.
Ikke la meg i mørket
visne."
En resitasjon verdt høye karakterer.
Som deres slavekurtisaner før Opplysningen,
var det ikke forventet av castitanske kvinner å resitere diktene deres?
Ja. Det var et mørkt kapittel i historien vår.
Heldigvis har vi modnet. Utviklet oss.
Andre har nektet å gå videre.
De er forsiktige med oss. Men du...
Du er ikke det.
Kanskje jeg burde være forsiktig.
I godnatthistoriene da jeg var liten
var omecene kjent som "store trollmenn".
Legenden sier at om en jente møter en omec,
ville hun bli vilt forelsket
og bli tatt til Skrekkinnhøstingen for aldri å bli sett igjen.
Men det er bare greier fra eventyr, er det ikke?
Én kan aldri være sikker.
Jeg er Eksu Tsuroz T'evgin.
Hva kan jeg kalle deg?
Stahma.
Hva har du kjøpt der, Stahma?
Smertelindrende urter.
Til ektemannen min.
Kanskje du kan hjelpe meg med mitt kjøp.
Jeg leter etter en ting de kaller "sukkerbrød".
Menneskene liker det.
- Men... - Men hva?
Som en connaisseur av kjøttet,
ville jeg trodd at en omec hadde foretrukket noe mer pikant.
Jeg husker den følelsen,
da arkene endelig forlot castitansk bane.
Lettelse. Forsikring om at vi ikke ville omkomme
av vår egen sols varme.
Og håp om en ny begynnelse.
Folket mitt delte det samme håpet.
- Det varte ikke lenge. - Hva skjedde med de omeciske skipene?
De ble sabotert.
Lederne våre sa at fartøyene deres hadde konstruksjonsfeil.
Lederne deres løy.
Votanis-kollektivet sendte sabotører,
indogenske formtakere på selvmordsoppdrag.
Votanene fryktet at omecene ville stjele paradiset deres,
denne jorden, fra dem.
De plantet bomber, ødela skipene våre innenfra.
Men du overlevde.
Skipet mitt, Tsuroz, var heldig.
Da eksplosjonen fant sted, var datteren min og jeg på tur i rommet.
Romdraktene våre beskyttet oss, vi klarte å reparere skroget.
Men de andre på skipet døde fordi de ikke var beskyttet.
Å, Rayetso.
Jeg beklager.
Så du og datteren din
var de eneste overlevende av hele rasen deres?
Jeg vet ikke.
Når skipet mitt har drivstoff og er reparert,
drar jeg tilbake til verdensrommet.
Og er det overlevende, vil jeg finne dem. Uansett hva som må til.
Og du søker ikke hevn på det votanske folket?
Hevn er en luksus jeg ikke kan tillate meg.
Hovedfokuset mitt er å skaffe gulanitt,
drivstoff til skipet mitt, reparere det og gjenoppbygge rasen min.
Jeg avskydde menneskene en gang.
Romvesen med rosa ansikt som behandlet oss som dyr.
Satte oss i leirer, hvor vi gikk sultne, ble syke.
Nå spiser og drikker du med dem, som om ingenting har hendt.
Hvorfor?
Jeg forelsket meg i et.
Kanskje det er mye å lære om disse menneskene.
Jeg kan tilby deg veiledning.
Leksjoner om kulturen deres.
De har over hundre menn.
Seksten kjøretøy.
De har noen volger også.
- Å, nei. - Hva er det?
De har en nettkutter.
Langdistanse vo-tek artilleri.
Bygd for å sprenge gjennom stasenettet.
Greit.
La oss gå.
- Vi må advare Amanda. - Vi må sprenge det.
Dette er et rekognoseringsoppdrag.
Det var det.
Det er seks granater her.
Jeg går ned til leiren, legger dem i tanksen.
Dekk meg med denne.
- Jeg burde gå. - Hvorfor?
Ser noen et menneske, slår de på alarmen med en gang.
Jeg passer bedre inn.
Ingenting å gjøre med dette?
Skyte av et våpen?
Du er en bedre skytter.
Men jeg løper raskere.
Fint og rolig, spirrevipp.
Kan jeg hjelpe deg?
Ti still, gullklump.
Sov igjen, ok? God natt.
Greit.
Sånn ja, spirrevipp. La oss få det gjort.
Inntrenger! Vi har en inntrenger!
Hei! Hva foregår?
Hei, hva skjer?
Bli hvor du er.
Tror du jeg er redd deg?
Gå tilbake!
Du vil ikke skyte bestemoren til det stakkars barnet.
Ikke rett fremfor ham.
Barn er overraskende robuste.
Joshua Nolan!
- Irisa. - Hvor er du?
Sender du et barn for å gjøre det farlige arbeidet?
Du er ikke en ordentlig slakter, er du?
Du er en feiging!
Kom ut fra gjemmestedet ditt,
ellers viser jeg deg hvem den sanne slakteren er.
Jeg er slakteren fra...
Hvor er vi?
Tulsa, sir.
Jeg er slakteren fra Tulsa!
Kom igjen, gjør det. Jeg angrer ikke på noe.
Kom igjen, spirrevipp. Hva venter du på? Drep ham.
Nøler du?
Jeg må innrømme det. Jeg er overrasket.
Kom igjen.
Nei.
Mississippi to-steg. Ok.
Hvordan overså dere bilen?
Burde ikke ha gitt dem Bjørn.
De er besteforeldrene hans.
Det er Pilar også.
Tror du hun er død?
Jeg kan ikke være sikker,
men selv om hun streifer rundt der ute, er babyen trygg.
Inntil Rahm Tak kommer hit.
Nei. La være.
Du hadde ham.
Lederen av angrepet.
Om du ikke hadde nølt,
hadde Rahm Tak vært et kaldt lik,
og Defiance hadde vært mye tryggere.
Vi er i krig, spirrevipp.
Og du har blitt en uberegnelig partner.
- Hei. - Hva?
Favi. Vi har mottatt en beskjed fra Datak og Stahma.
Gode nyheter, håper jeg?
De klarte å plante
de shrill-befengte våpnene i det lokale våpenlageret.
Alle våpnene i byen ble ødelagt.
Ikke godt nok.
Jeg vil at Joshua Nolan skal vite at han ikke slipper unna så lett.
Jeg vil sørge for at slakteren, og den lille shtake byen hans
aldri glemmer hvem jeg er!
Skrem dem litt.
Hva står det?
Hva? Hva er det?
Hva vil den galningen?
Han vil at vi skal sprenge St. Louis-buen.